Румен Ченков
Пристан

chitanka.info

Очите ти гледам и сякаш потъвам във тях.

Син океан ме обгръща и чезна задъхан.

През пустиня безкрайна аз към тебе вървях:

нито дъжд ме валя, нито вятър ме лъхна.

Но потъвам сега в този син, много син океан,

който моите рани с магическа сила лекува.

Всеки миг самота и копнеж, всеки блян,

всяка болка по теб, всяка радост си струваха.

Аз дочаках мига, най-щастливия миг:

две очи в синева ме обгръщат и галят.

И горят ме не в зноя на дневен светлик,

а със нежност и обич гореща ме палят.

Океан или огън са твоите сини очи,

или пристан последен за кораба скитник?

Замълчи, моя трудна любов, замълчи!

За телата ни нека са устните днес ненаситни.

8.2.2007 г.

Добрич

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.